AKTUALITY BRANICKÉHO SBORU ČESKOBRATRSKÉ CÍRKVE EVANGELICKÉ 

XIV. ročník,  číslo 9                                                        září  2008

NÁŠ  MISIJNÍ  ÚKOL 
Náš misijní úkol                   Prof .Dr Jan Heller     (19. listopadu 2007)

       Jak to vypadá dnes s misijním úkolem církve? Nebudu bědovat, raději v úvodu poděkuji za všecky upřímné a statečné svědky, kteří se nestydí za evangelium Kristovo (Ř 1,16). Na některé lidi, založené především citově, působí hlavně to, když svědek hovoří o svých vlastních osobních zkušenostech. Ale  jsou i lidé rozumáři, pro které je překážkou na cestě k víře nějaký článek křesťanského učení. Řekl bych raději: ta podoba, v jaké se s oním článkem setkali. Najít cestu ke Kristu je vždycky dar Ducha svatého, nestačí žádné vysvětlování samo o sobě. Ale mohou tu být nedorozumění. Takže ke svědectví patří i snaha, pokusit se nějak nově a živě vyjádřit to, co se zdá už minulé, zaprášené a proto neplatné. Mám zkušenost, že se v rozhovorech vracejí především tři věroučné články.

	1) Bůh jako osoba, nebo osobní Bůh. Někteří lidé nechtějí o Bohu vůbec slyšet. Ale jiní  jsou ochotni Boha připustit , ovšem když by si pojem Bůh mohli naplnit obsahem podle svého. Tedy takový Bůh,  jakého si představují a jakého chtějí. Nejčastěji říkají: Bůh jako všeobsáhlé bytí,  jako nekonečné jsoucno,  jako věčný princip nebo jako duše vesmíru. Je to Bůh v nás i kolem nás, Vše-bůh. Tedy panteismus. Co na to?
My ovšem víme, že Bůh přesahuje všechny lidské představy. Kdykoli o něm mluvíme, pak je to vždycky do jisté míry mluva obrazná, metaforická. Ale metafory jsou různé, některé vedou dál a hlouběji, jiné zavádějí.
Křesťan se orientuje na Písmu: A z něho je jasné, že Bůh sice vůbec nijak nevypadá, takže zobrazovat si jej nemáme (Desatero !). Ale jedná. A pokud jde o jeho jednání, je nám v Písmu nejen dovoleno, ale přímo  doporučováno, představovat si Bona jako jednající „osobu“. Pojem ani nějaké všebytí nejedná. Nejzřetelnější je Ježíš, který říká Bohu Otče. A nám doporučuje modlit se Otče náš. . .Proč? Podle Ježíše i podle celého Písma všechno  záleží na lásce k Bohu a bližnímu. Bližní je osoba, to je jasné. A Bůh? Milovat abstraktní pojem, všeobsáhlé bytí nebo princip, to dobře nejde. To bychom si jej museli zosobnit a pak by se nám z něho stala modla. - Milovat tatínka je mnohem snazší. Nebo milovat tatínka a maminku dohromady. Takže když Písmo říká, že Bůh je náš rodič, velice nám to usnadňuje. Otevírá cestu lásky. A je to úžasná věc, že věčný Vládce všeho jsoucna nám dovolil (skrze Ježíše Krista), abychom v něm rozpoznali a měli Otce.  A Otec - nemohu si pomoci - je osoba.  Když to někdo nevidí, dělá si to sám zbytečně těžké.

2- Trojice: Už na konfirmaci jsme se učili, že Bůh je jen jeden v bytnosti a tři v osobách. Všichni jsme ovšem znali římskokatolické zobrazení Trojice: Vedle sebe sedí Otec a Syn, nad nimi je v trojúhelníku holubice jako Duch  svatý.  Měl jsem už tenkrát podezření, že je to asi nějak jinak, tak jsem se nad tím netrápil. Obrazy svatých v římskokatolických kostelích jsme také nebrali moc vážně. Prostě jsem věděl, že tak si toho či onoho svatého představoval malíř a mnohem víc mne zajímalo, zda to maloval Brandl nebo Liška a jak vyhlížejí barokní oblaka. A bylo dobře, že jsem si počkal. Když jsem přišel na fakultu, řekli mi naši učitelé, že „osoba“, latinsky persona, je původně řecké prosópon, a to je jednak tvář a pak také maska v řeckém dramatu, a tím i role. Takže Bůh nám ukazuje trojí tvář, setkáváme se s ním ve třech rolích. Předně je původcem všeho, co tu jest,  jak se říká ve vyznání, všech věcí viditelných i neviditelných. Rozhodl nebo přál si, aby tu byly, a proto tu jsou. Ale není to tak, jako když udělá hrnčíř hrnec nebo truhlář truhlici a dál se už o ně nestará. Všecko, co tu je, je Boží tvorstvo, které Bůh doprovází dál svým zájmem. A proto mu říkáme Otec.
Ale On nezůstal na nebi shlížet dolů, nýbrž sestoupil do vší bídy, kterou jsme tu navyráběli. Ba víc, sestoupil s námi až do smrti. Pravý člověk je smrtelný člověk. Není jen Bůh mezi námi, ale je Bůh s námi a tedy v tom, v čem my vězíme. Tím se liší ode všech „bohů“, kteří zůstávají  „nahoře“. Jenže ani to není vše.  My jsme tak ochromeni svým sobectvím, sebestředností , že jsme sami ze sebe neschopni udělat něco nezištně pro druhé. Musí nás k tomu někdo pohnout. A to dělá skrytý Bůh Hybatel, čili Duch svatý. Kdykoli vykročíme na cestu lásky a nemyslíme při tom na sebe, je tu Bůh - Duch svatý - skrytě při díle. Až dodnes neopustil své stvoření.
O Trojici existuje samozřejmě velká literatura a jsou kolem ní složité filosoficko-teologické konstrukce. Nechávám je tu stranou. Ale připojím maličkost, která bude možná čtenáře zajímat:  Měl jsem kdysi příležitost mluvit o Trojici s Daňkem, bylo to pozdě večer na Nuselských schodech, když jsem ho vyprovázel z Martinského kroužku domů na Jezerku. A pak v Basileji s Barthem v jeho domácím semináři. Oba to viděli podobně.

3. Třetí a poslední otázka je zástupná platnost Kristovy oběti.
Předně je to problém právních kategorií otrokářské společnosti, kde nikdo není sám svůj, ale samozřejmě někomu patří - hříchu nebo Kristu. Dnešní člověk se cítí automaticky sám svůj;  když je „maminčin“, je to projev nezralosti. Ale přijmout to, že „patříme hříchu“, znamená pro současného člověka, že zavádíme dnes nepřijatelnou kategorii kolektivní viny. A pak i kolektivního vykoupení. To je lidem nesrozumitelné. Dá se jádro věci vyjádřit jinak? Pokusím se.
	
To, co budu vyprávět, je samozřejmě podobenství. Ale ty staré věroučné formulace jsou do jisté míry také podobenství. Samozřejmě osvědčené a zavedené, v tom mají výhodu. Ale to nechme chvilku stranou. 
Jdu svou cestou, vleču s sebou všecko, co na mne dopadá a tíží, až pod tím padám. Všecko, co jsem kdy udělal a co mne teď drtí, úkoly, na které nemám sílu, nesmířené spory, marnost všeho. A tu ke mně přistoupí Kdosi a říká: Dej mi to, já ti s tím pomůžu. Vykulím oči: Ty to chceš vážně nést se mnou? -  Odpovídá: Nu, můžu to nést s tebou, alespoň kousek, ale to ještě není ta pravá pomoc. Dej mi to všecko, svěř mi to, já to unesu. - Tak se mu to snažím předat, ale jde to ztěžka. Někde se mi popruhy zařízly do masa, teče mi krev. On mi ji stírá a říká: To nic, to tak musí být. Jen vydrž, bude to dobré. - Tak jsem mu naložil své rance, batohy i kufry. On jde dál svižným krokem a já se za ním stěží smutně šourám. Volám: Počkej na mne, já už nemůžu. - Obrací se ke mně a ptá se: Jak  to, že nemůžeš? Tys mi něco nedal, vid? - Já nevím, říkám rozpačitě. - Sáhni si do kapes. Určitě tam něco máš. - Sahám tam a vytahuju něco z levé kapsy. Je to těžké. - Co to je?  ptám se. -  Odpovídá: To je tvoje zoufalství. To sis nechal, to´s mi neodevzdal. - Ptám se: A ty to taky bereš? - Ovšem, ale sáhni si ještě do pravé kapsy. Je nějaká nadutá. Že tam ještě něco máš? - Sahám tam, zahanbeně a rozpačitě. Něco tahám ven, je to lepkavé a trochu to páchne. Koukám na to, nějak jsem ani nevěděl, že to v té kapse mám. - On říká: No vidíš, to je sebelítost. I když jí máš jen trošku, zatíží a zamaže tě celého. Dej to sem. - Podávám mu to, celý zahanbený. Mám z toho ruce olepené a špinavé. Říká: Ukaž! A roztáhni prsty, aby ti něco nezůstalo mezi prsty! - Pak mi na ruce foukne a ruce jsou čisté. -
Pak spolu vyrazíme dál. A mně se jde tak lehce, jako by byl můj Pomocník zrušil gravitaci. Zeptám se nesměle: A vydrží to? - Odpovídá: Tak dlouho, dokud z toho, co jsi mi dal, nebudeš chtít něco zpátky. Ale možná, že se v tobě časem ozve hlas: Tak, a teď nemám vůbec nic,  nač bych byl pyšný.  Mít tak alespoň kapku zoufalství nebo špetku sebelítosti, abych alespoň něco měl! - Musíš vědět, kdo ti takové věci našeptává .- Jdu chvilku tiše a přemýšlím. Pak se ptám: Třeba půjdeme šerem a já tě dobře neuvidím. Nebyla ty pak nějaká pomoc? - Ale jistě, odpovídá. Tady máš mobil a tady hůlku. K tomu mobilu: Jsem pořád na příjmu, nevypínám ho.  Nebo je na příjmu náš Tatínek. A ta hůl, to je hůl Slova. Mojžíš ji dobře užíval, i jiní. To se u nich naučíš.
Říkám na to: Tak moc děkuju. Jen mne drž! - A On: Budu!

Mohli bychom pokračovat a vyprávět,  jak to ten můj Pomocník donesl věrně až na kříž, kde ho ukřižovali právě proto, že bral všecko na sebe, totiž to, co sám neudělal. Jak prošel zoufalstvím (Proč jsi mne opustil?)  a temnotami smrti, ale povstal. Všecko proto, abych já - až překročím práh - nemusel jít zoufalstvím a temnotou. Cesta je otevřena a  On jde se mnou. Kam? K Otci, který má mnohé příbytky. Takže prosívám: Až půjdu přes práh, drž mne za ruku!  A do té doby se už všechno  nějak poddá, jen když budu vědět, že jdeš se mnou.

Tak jsme si něco řekli ke všem třem výchozím otázkám. A nechali  jsme stranou  všecky právní a teoretické kategorie. Jen jsem vyprávěl, co mne potkalo a co prožívám.

Co je mně do toho, jsou-li všichni hříšní nebo ne? To není moje starost. Moje starost je, co sám unesu, co už neunesu a kdo mi pomůže.
Nač bych soudil cizího služebníka ? (Ř 14-,4-). Anebo nač bych si vymýšlel  „principiální stanoviska“?  Na to tu nejsem.
Ale když potkám někoho, komu je těžko pod břemenem  - to nemusí být vnější okolnosti, ale třeba úzkost před smrtí nebo ztráta smyslu života - můžu mu povědět o Tom, který mně pomáhá a už pomohl.

Shrnu to: Pokud jde s námi živý Ježíš - anebo lépe: pokud jdeme s Ježíšem - obejdeme se bez dogmatických spekulací. Možná, že dost velký kus naší teologie - to říkám  jako „profesionál“ -  a jmenovitě řada spekulativních dogmat se podobá deštníku, který si nad sebou roztahujeme, abychom se nenamočili, když přichází vláha Ducha.
	
	Tento článek, který Věra Jelínková četla
	na letošní sborové dovolené, napsal Prof. Heller 2 měsíce před svou smrtí.

STARŠOVSTVO 

1)	Kontrola červnového zápisu.	
2)	Schváleny pokladní zprávy za červen, červenec a srpen.
	Sbírka na Evangelickou akademii činila Kč 5.450. 
	Třetí neděli v říjnu bude vykonána sbírka na sociální a charitativní pomoc.
3)	Jednání o novém faráři. Jediným kandidátem je Jaroslav Pechar, který by mohI nastoupit v září 2009. Projednány náležitosti nutné k jeho volbě. 
	J. Pechar by se měl zúčastnit říjnové schůze staršovstva, kázat v Braníku 9.11., volba by měla proběhnout 23.11., případně 30.11.2008.
4)	Volební období staršovstva končí v březnu 2009. Je třeba vyhledat kandidáty do nového staršovstva.
5)	J. Čierná informovala o schůzi dozorčí rady Střediska Diakonie pro zrakově postižené a o zprávě o činnosti tohoto střediska. Přečetla poděkování ředitelky střediska za náš dar ve výši 30.000 Kč. 
	Ústředí Diakonie potvrdilo náš návrh na členy představenstva střediska.
6)	Staršovstvo děkuje všem, kdo zastupovali bratra faráře během prázdnin.
7)	Projednán dopis vedoucí tábora Pecka, Jitky Čierné, kterým žádá o zajištění místa k uložení stanů a krabic s vybavením tábora.
8)	Odsouhlasen návrh změn, které mají být projednány na druhém zasedání 32. synodu, a sice článek o povinnosti zachovávání mlčenlivosti pro ordinované členy církve a  o opakované volbě kazatele.
9)	Synodní rada vyzývá sbory, aby podaly návrhy pro jarní volbu synodního seniora, synodního kurátora a ostatní členy synodní rady. 
10)	Sbory by měly pozvat 21.-23.11. zahraniční hosty, kteří se zúčastní oslav 90. výročí ČCE.	
11)	R. Nývltová  a) prosí členy staršovstva, aby sledovali neobsazené neděle a přihlásili se ke službě. 
	b) upozorňuje,  že je třeba uložit klíč od zahrádky na místě dostupném pro ty, kdo přijíždějí do kostela na kole (ať se kolaři přihlásí).
	c) žádá o upozornění na výrobce, který by zhotovil pokladničky, jimiž chceme nahradit stávající košíčky na sbírku. 

KONTROLNÍ DEN TÁBORA PECKA 

9. srpna 2008 vyhledaly členky staršovstva  - sestry Drápalová, Čierná a Černá – v lese na kopci nad koupalištěm stanový tábor, aby nejen navštívily braničáky tam ubytované, ale i zkontrolovaly  tábořiště a táborníky.

Zjistily, že
a) Místo pro tábor je vybráno s velkým citem, takže každoročně se opakující pobyt 
    na tomto tábořišti není nudný, naopak je vítán jako radostný návratu „domů“.
b) Morálka vedoucích i táborníků je výborná. Veliká hromada šišek pod 
    přístřeškem svědčí o mimořádné pracovitosti dětí a vynalézavosti vedoucích.    
    Skutečná škola  hrou. Předměty pohozené v prostoru tábořiště jsou dětem 
    vydávány výměnou za  vanu naplněnou šiškami. Děti  jsou spokojené, že se opět
    mohou napít ze svého hrnečku, případně najíst z ešusu, vedoucí, že mají dost 
    topiva.  
c) Program je pestrý a motivující. O jeho náročnosti  se členky kontrolní skupiny
     přesvědčily, když s velkým úsilím luštily dopis psaný tajným písmem (naštěstí 
     jim byla povolena  časová tolerance, odpovídající vyššímu věku).
d) Strava vyhovuje – z názvů jídel uvedených na jídelníčku vyplývá, že jsou 
     zde podávány vybrané pokrmy, v ČR se nevyskytující.
e) Ve stanech je udržován úzkostlivý pořádek (viz tábornice, která s nevšedním 
    soustředěním skládala na terase části svého oblečení do  přesně zarovnaných 
    komínků, které pak odnášela do stanu. Dle tabulky  hodnocení pořádku se tato
    snaživá dívka umístila na posledním místě. Jak asi měly     srovnány své věci 
   děti, které se umístily před ní?)
f) Služby konaly vzorně své povinnosti. Strážci ohně  neopouštěli kotel s polévkou,
    ale pečlivě přikládali šišky, úklidová četa košťátkem smetala listí v přístřešku.

Závěr: Tábor nevykazuje žádné zjevné závady. Vedoucí se výborně baví sledováním realizace toho, co celý rok připravovali.
Doporučení: Půjčit za rok vedoucím opět pár dětí, aby si mohli pobyt na Pecce zopakovat.
                                                                       Za kontrolní komisi: RČ, v.r.

SBOROVÁ  DOVOLENÁ  2008  - POKRAČOVÁNÍ
Každodenní programy pro děti připravovali Miriam, Karolína, Klárka, Kamil...
Děti slyšely o Námanovi:
Promluvil k nim i Izaiáš.
Někoho jeho příchod  překvapil, někoho vystrašil, otrlí jednotlivci se nedali vyrušit ze své činnosti.
Některé hry vyžadovaly
 i šikovnost a odvahu

VÍRA  JE  ČIN

Na letošní sborové dovolené v Nových Hradech jsme se každé ráno  před snídaní setkávali v klášteře ve zvláštní krásné a prostorné místnosti k ranním krátkým biblickým zamyšlením.
Téma celotýdenních setkání bylo jednoznačné: „Víra je čin“.

První setkání bylo v neděli a mělo ráz běžných bohoslužeb.
Tématem kázání bylo:
 „Kdo činí vůli Otce mého v nebesích, to je můj bratr, má sestra i matka“ ( Matouš 12,50)
Pondělní ranní setkání mělo téma:
„Podle slova také jednejte, nebuďte jen posluchači…neboť ten, kdo tak jedná, bude blahoslavený pro své skutky“ (Jakub 1, 22 a 25).
Úterní ranní téma:
„Co je platné, moji bratři, když někdo říká, že má víru, ale při tom nemá skutky?“
(Jakub 2, 14 – 26)
Středeční ranní zamyšlení:
„Dítky, nemilujme pouhým slovem, ale opravdovým činem“
(1.Jan 3, 15 - 19 )
Čtvrteční setkání soustředilo naší pozornost na slova :
„Všechno, cokoliv mluvíte nebo děláte, čiňte ve jménu Pána Ježíše Krista, skrze něho děkujte Bohu Otci.“  (Koloským 3, 17).
Páteční – poslední ranní setkání bylo směřováno do budoucnosti:
„Radost Hospodinova budiž síla vaše“ (Nehemiáš 8, 10).

Při setkáních jsme vždy zpívali za doprovodu kytary ze žlutých zpěvníků, a to jednu píseň před začátkem biblického zamyšlení a jednu píseň na konci. Končili jsme vždy společnou modlitbou „Otče náš“. Tak jako na biblických hodinách v Braníku jsme udělali kruh, stáli jsme a při tom jsme se drželi za ruce. Každé setkání končilo přáním: „Přejeme dobrý den“.
Jaro Křivohlavý

NEPÁLSKÝ  STUDENT  

      Již druhým rokem podporujeme nepálského studenta biblické školy v severní Indii. Peníze odesíláme prostřednictvím Nadace Mezinárodní potřeby, člena mezinárodní sítě I.N. NETWORK. Ve zprávě o činnosti této nadace v roce 2007 jsme uvedeni mezi dárci. Částkou 16.800 Kč se řadíme mezi ty štědřejší, ovšem  ne nejštědřejší. Některé sbory přispěly  částkou převyšující 30.000 Kč.
      Nadace Mezinárodní potřeby má za sebou už dvanáct let existence. Podporuje neziskové projekty s křesťanskými kořeny, které usilují o všestrannou veřejně prospěšnou činnost v ČR i v zahraničí. Své poslání v současnosti realizuje prostřednictvím programů „Zdravá mládež“   (v ČR) a  „Dálková adopce PLUS“                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                        (v zahraničí). Nadace nespadá pod žádnou konkrétní církev. Je členem České evangelikální aliance. 
 
dopis „našeho“ studenta:

 Drazí přátelé z Prahy,
      zasílám pozdravy vám všem, jako těm, kteří patří k Božímu lidu  skrze víru v našeho Pána Ježíše Krista.
     Mí drazí přátelé, abych řekl pravdu, myslím, že nedokážu vyjádřit jak jsem vám vděčen za vaši pomoc. Proto prosím přijměte ode mne to prosté slovo „děkuji“, které jde opravdu z mého srdce. 
     Ano, jsem již zpět ve škole a prázdniny byly dobře prožitým časem. Bůh ve své milosti mi umožnil, že jsem byl schopen pomáhat věřícím i nevěřícím. 

Přátelé, mám několik věcí, které mi leží na srdci a potřebuji pomoc při modlitbách:
1.	máme nějaké problémy v našem sboru 
2.	jeden můj nevěřící známý má HIV a navíc utrpěl těžký úraz, snažím se mu zvěstovat evangelium
3.	modlete se prosím i za mé příbuzné,švagra a švagrovou, kteří nejsou věřící 
4.	v srpnu začíná můj další semestr ve škole

     Je krásné číst, že váš sbor mohl mít tolik let v čele tak oddaného Božího služebníka. Prosím, vyřiďte mu můj pozdrav a gratulaci k tak dlouhé službě. Kéž ho i nadále provází Boží požehnání. 
Budu se modlit, aby váš sbor měl jednou dalšího Bohu oddaného faráře.
Kéž Bůh požehná všem členům vašeho sboru.

     A nakonec ještě verš z Efezským  6, 23-24 – „pokoj bratřím i láska a víra od Boha Otce a Pána Ježíše Krista".
Milost všem, kdo nepomíjející láskou milují našeho Pána Ježíše Krista.

                                                                                                          Váš Vanlathanga

SETKÁNÍ  RODIN  S  DĚTMI  

Na sobotu 13.9. bylo plánováno setkání rodin s dětmi ve Hvozdnici. Bohužel
těsně před odjezdem onemocnělo více dětí, a tak se setkání přesunulo na
Petřín a poněkud se zkrátilo. Na Petříně, nedaleko spodní stanice lanovky,
se sešly tři rodiny - Chadimovi, Havlenovi a Mazní. Cestu vzhůru jsme,
vzhledem k pořádné frontě na lanovku, provedli pěškobusem. Cestou jsme
hledali poklady pomocí GPS (geocaching ).
 Naše děvčata  však zaujala hlavně miminka a kočáry. 

Na vrcholu jsme navštívili zrcadlové bludiště.

 Dětem se velmi líbilo. Po té jsme se rozdělili na dvě skupiny. Jedna spěchala domů na oběd a druhá za tímtéž účelem do blízké menzy. Během setkání jsme se mohli blíže seznámit a popovídat si. 
Pánu Bohu jsme vděčni i za počasí, které bylo sice poněkud studené, ale jinak svítilo sluníčko.
Klára Mazná

Opět začínají úterní koncerty na Vinohradech!
7. října 2008 od 14,30 hod.
hraje: Eduard Šístek – violoncello

Ekumenická rada církví zve na
EKUMENICKÉ SHROMÁŽDĚNÍ NA HOŘE ŘÍP 
28. října 2008

V den 90. výročí vzniku naší republiky se koná ekumenické shromáždění na bývalém parkovišti pod horou Říp, ve směru Krabčice.

     14 – 15,30 Modlitba za domov (přímý TV přenos)
     Kromě toho biblická zastavení, ekostezka pro děti a mládež, modlitební program v rotundě, tržiště možností, stánek Domu bible, dětský program, kreativní dílny, koncerty, divadelní představení, biblické workshopy na téma Blahoslavenství a Kázání na hoře.

     Informace na www.modlitbazadomov.cz. Pište na rip@modlitbazadomov.cz, telefonujte na 271 742 326. Bude zajištěna společná doprava.

12. října 2008 se koná ohlédnutí za letními tábory

v branickém kostele – po bohoslužbách

Přijďte všichni, koho zajímá, co jsme dělali o prázdninách.
Uvidíte obrázky, uslyšíte písničky. 
Třeba dostanete chuť jet příští rok s námi.

VÁNOČNÍ  HRA  

Nedávno skončily prázdniny, to už musíme myslet na vánoce? My možná ne, ale autoři vánoční hry ano. Oni totiž šijí role „na tělo“.
Do 15. října potřebují vědět, kdo bude ve hře účinkovat.

SBOROVÁ  KARTOTÉKA  

Opakujeme výzvu z minulého měsíce: Prosíme členy sboru, aby nahlásili změny, ke kterým u nich došlo (změna adresy, jména) sestře Jitce Zvánovcové, případně vhodili do schránky na kostele. Blíží se volby, potřebujeme mít v pořádku sborovou kartotéku, zvláště seznam členů s volebním právem.