BRÁNA

AKTUALITY BRANICKÉHO SBORU ČESKOBRATRSKÉ CÍRKVE EVANGELICKÉ 

XIV. ročník,  číslo 6                                                        červen  2008

CO  JE  ČLOVĚK? 

Jaro Křivohlavý, Braník 12. 4. 2008

Introitus: žalm145:1-4 a 15.
Chci tě vyvyšovat, Bože můj a Králi, tvému jménu dobrořečit navěky a navždy.
Po všechny dny ti chci dobrořečit. Chci přemýšlet o tvých divuplných dílech.Oči všech s nadějí vzhlížejí k tobě Hospodine.
 Hospodin je blízko všem, kteří volají k němu, všem, kdo ho volají opravdově. Vyplňuje přání těch, kdo se ho bojí, slyší, když volají o pomoc, a zachrání je.Všechny, kdo ho milují, Hospodin ochraňuje“
------------

Chceme se dnes společně zamyslet nad otázkami typu „Co je člověk?“, „kdo vlastně jsem?“,  „Kým být mohu“ a „Kým býti mám?“ a vyposlechnout, co nám k tomu říká bible.

Čtení: I. Moj. 1, 26 - 28  a  1. Moj. 2, 7 - 8 a I. Moj. 2, 15 - 24
----------------
Suspirium:
I.Samuelova 16,7 : „Nejde o to, nač se dívá člověk.
Člověk se dívá na to, co má před očima. Hospodin však hledí na srdce.“

Text kázání: Hospodine, co je člověk, že na něho pamatuješ?     Žalm 8, 5

Otázka: „Kdo jsem?“ nás provází celým životem. Často i v poněkud odlišné podobě – např. „Kým vlastně jsem?“ nebo: „Kým bych býti mohl?“, ba dokonce „Kým bych býti měl?“

V běžném životě, kde jdeme z jedné práce do druhé, kdy „nic nestiháme“, kdy „na nic není čas“, si obvykle tuto otázku vědomě neklademe. Jsou však chvíle, kdy se nám tato otázka otevře. Je tomu tak obvykle ve chvílích klidu po boji přerůzného druhu nebo naopak v situacích, kdy stojíme před velkým rozhodnutím – až typu „být či nebýt?“ – „Kým tedy být, abych byl tím, kým bych býti měl?“

Když jsem se  před časem zeptal dětí v nedělní škole o čem je bible, byla jejich odpověď jednoznačná „o Pánu Bohu“. Souhlasil jsem s nim. Zeptal jsem se jich však ještě jednou – o čem je ještě  dále bible?  Trvalo dosti dlouho, nežli jsme došli k vyjádření odpovědi, která říká, že bible je taky o člověku. Přesněji: o člověku ve vztahu k Pánu Bohu. Je-li tomu tak, potom není marné se podívat na to, co nám bible o člověku říká.

Říká toho mnoho. Samotné slovo „člověk“ je v bibli více jak 400krát. Nejde však o množství, ale o tom, co o člověku říká.

Jób 14:1 – 3 a 7,17 – 18:  
Hospodine, co je člověk, že mu přikládáš význam, že se jím zabýváš v srdci, že na něj dohlížíš každého rána a každou chvíli ho zkoušíš?
Člověk narozený z ženy má krátký věk, avšak nepokoje do sytosti.
Jako květ vzejde a zvadne, prchá jako stín a neobstojí. Přesto na něj upíráš svůj zrak a přivádíš mě na soud s tebou.

Žalm 144,1-4 a 15:
 Hospodine, co je člověk, že ho bereš na vědomí, co syn člověka, že na něj myslíš?
Člověk se podobá vánku, jeho dny jsou jak stín pomíjivé. Blaze lidu, jehož Bohem je Hospodin!
---------------
Obecně je možno říci, že bible říká o člověku dvě podstatné věci.  Obě jsme již mohli vyposlechnout z toho, co jsme  slyšeli na počátku těchto bohoslužeb. Podívejme se na ně blíže

To první, co nám bible říká  o člověku, je ve zkratce hned na začátku. V nejjednodušší formě je to vyjádřeno pregnantně slovem „prach jsi a v prach se obrátíš“ Gen 3, 19. 

Slovo „prach“ je zde velice přiléhavé.  Pozor nejde zde o „hlínu“ ba ani o „zahradnickou zem“. Ale o co nejprostší materiální bytí  - o prsť jak říkali naši otcové či o prach, jak to vyjadřuje nový Ekumenický překlad bible. A když nám astronomové hovoří o tom, že naše země je jen prášek v obrovském prostoru zvaném vesmír, hovoří stejnou řečí. Jestliže si o sobě něco vznešeného myslíš, pak věz: jsi jen zrnko vesmírného prachu.

V bibli se však hovoří o tom, že jsi výsledek tvůrčího Božího činu: jsi uměleckým výtvorem z Boží dílny. S tím jistě souhlasí každý, kdo studuje anatomii nebo fysiologii člověka, ba i ten, kdo má smysl pro krásu a řekne si o někom: „tak ta se  Pánu Bohu povedla!“,  případně „to je ale  krásný člověk!“

Abych zde neopomněl mou milovanou psychologii, musím říci, že k  tomuto Božímu výtvoru zvanému člověk patří nejen tělo člověka, ale i to, co dnes moderně nazýváme psychikou a co naši otcové  byli zvyklí nazývat duší. Biblické pojetí člověk je zde v harmonii s moderním pojetím antropologie: člověk je tělo a duše dohromady – tzv. psychofysická jednota (jak to dnes učí psychofysika). Mluví-li bible o člověku jako o tom, co Pán Bůh vytvořil z prachu země, mluví o celé této jednotě (ve shodě s tzv. holistickým pojetím člověka).

A nyní to druhé, co říká bible o člověku. Čteme to v textu našeho kázání. 

Žalm 8.:  Hospodine, Pane náš, jak vznešené je tvoje jméno po vší zemi! Svou velebnost vyvýšil jsi nad nebesa. Vidím tvá nebesa, dílo tvých prstů, měsíc a hvězdy, jež jsi tam upevnil:
Co je člověk, že na něho pamatuješ, syn člověka, že se ho ujímáš?
Jen maličko jsi ho omezil, že není roven Bohu, korunuješ ho slávou a důstojností.
Svěřuješ mu vládu nad dílem svých rukou, všechno pod nohy mu kladeš:
všechen brav a skot a také polní zvířata a ptactvo nebeské a mořské ryby, i netvora, který se prohání po mořských stezkách.
Hospodine, Pane náš, jak vznešené je tvoje jméno po vší zemi!

Tento žalm a jemu obdobná místa v bibli nehovoří o člověku jako prachu země, ale říkají něco zbrusu nového. Zkratkou řečeno: ukazují, že tomuto Božímu výtvoru zvanému člověk se dostalo té cti, že může být více nežli jen nepatrným práškem ve vesmíru. Může – dík Boží milosti – být tím, s kým Pán Bůh mluví. Přesněji: zve ho k tomu, aby žil v jeho blízkosti. Aby slyšel to, co mu Pán Bůh říká. Při tom mu dává svobodu, aby se rozhodoval na každém kroku, zda Pána Boha poslechne nebo ne – aby podle toho, co vyposlechl, také žil. Mluví-li zde žalmista o tom, že člověk  je o málo menší andělů, má na mysli právě toto „naše stání před Bohem“. To činí z prášku země člověka. Vědomá a dobrovolná poslušnost Božího hlasu činí člověka člověkem.

Dvě otázky k tomuto tématu: 
První: Jak je to možné, aby prach země byl něčím tak vzácným? Bible zde hovoří o něčem, co označuje slovem „ruach“. Rozumí tím to, co my dnes nazýváme „duchem“ – na rozdíl od toho, co my nazýváme duší a co bible vyjadřuje slovem „neféš“. Pan profesor Bič to vyjádřil větou „Člověk je duchem naplněné (oduševnělé) tělo.“

To druhé: Tato nádoba hliněná zvaná člověk může být naplněná různým druhem ducha. Může, má a měla by být naplněná duchem svatým. O tom, jak k tomu může dojít, jak k tomu dochází a k čemu nás to vede, hovoří celá bible – od začátku do konce.
Římanum 8:14:  Ti, kdo se dají vést Duchem Božím, jsou synové Boží.

 Pravdou však je, že tato nádoba hliněná zvaná člověk může být naplněná i duchem jiným – např. duchem nesvatým.

I o tom hovoří bible, když mluví o tom, co je zlé – o hříchu.
Vzdor všemu však mluví i o naději - o tom, že tohoto ducha nesvatého nás Pán Bůh může zbavit a naplnit naši duši duchem svatým. O tom, jak k tomu dochází mluví tam, kde hovoří o evangeliu – o radostné zvěsti. Ani tím však biblická zvěst nekončí. 
Hovoří i o tom, že se člověk tak může stát Božím spolupracovníkem – spolupracovníkem na jeho díle. A k tomu  každého z nás i dnes Pán Bůh zve a vybízí. Apoštol Pavel píše v 1 Korintským 3:9 
Jsme spolupracovníci na Božím díle a vy jste Boží pole, Boží stavba.

Oč jde – to krásně vyjadřuje jednak středověká povídka, kterou toto kázání končí:
Šel krajánek kus světa a potkal člověka, který pracoval v lese. Zeptal se ho, co dělá. Ten mu odpověděl: „Tady blízko něco dělají a tak jim kácím stromy. Platí mi za to“. O kousek dále viděl dalšího člověka, který ty kmeny otesával. I jeho se zeptal, co dělá. Dozvěděl se, že to je tesař, který si tak vydělává, aby uživil svou rodinu. Ještě o kus dále potkal kameníka, který přitesával kus žuly. I jeho se zeptal, co dělá. A co slyšel? „Stavím chrám. Spolupracuji se slavným stavitelem na díle staletí.“

Nakonec hádanka:  Víte proč se andělé tak vznášejí?
Protože je nepřitahuje a nedrží dole hřích a nezatěžují je nepodstatné věci..   Amen.
-------------
Poslání:  Izaiáš 6,8 – 9:
Uslyšel jsem hlas Panovníka: „Koho pošlu a kdo nám půjde?“
I řekl jsem „Hle, zde jsem, pošli mne“ I odpověděl: „Jdi!“

Požehnání:  Hospodin řekl: „Hle, předložil jsem ti život i smrt, požehnání i zlořečení; vyvol si tedy život, abys byl živ ty i tvé potomstvo. Když budeš poslouchat Hospodina, svého Boha, spočinou na tobě všechna tato požehnání.“  Deuteronomium 30:19.

Biblická zvěst o stvoření člověka:

Genesis 1:26 - 28 I řekl Bůh: „Učiňme člověka, aby byl naším obrazem podle naší podoby. Ať lidé panují nad mořskými rybami a nad nebeským ptactvem, nad zvířaty a nad celou zemí i nad každým plazem plazícím se po zemi.“ Bůh stvořil člověka, aby byl jeho obrazem, stvořil ho, aby byl obrazem Božím, jako muže a ženu je stvořil. A Bůh jim požehnal a řekl jim: „Ploďte a množte se a naplňte zemi. Podmaňte ji a panujte nad mořskými rybami, nad nebeským ptactvem, nade vším živým, co se na zemi hýbe.“

1.M 2, 7   I vytvořil Hospodin Bůh člověka, prach ze země, a vdechl mu v chřípí dech života. Tak se stal člověk živým tvorem.

Genesis 2:15 - 18 Hospodin Bůh postavil člověka do zahrady v Edenu, aby ji obdělával a střežil.
A Hospodin Bůh člověku přikázal: „Z každého stromu zahrady smíš jíst.Ze stromu poznání dobrého a zlého však nejez. V den, kdy bys z něho pojedl, propadneš smrti. I řekl Hospodin Bůh: „Není dobré, aby člověk byl sám. Učiním mu pomoc jemu rovnou.“

STARŠOVSTVO  9. června 2008

1)	Schválena pokladní zpráva za květen. 
	První neděli v září bude vykonána sbírka na Evangelickou akademii.
	Výnos dvou sbírek  na nepálského studenta doplníme o 2.000 Kč a odešleme celou částku  Kč 16.800, potřebnou na jeho celoroční studium.
2)	I. Plhák seznámil staršovstvo s roční uzávěrkou Střediska Diakonie pro zrakově postižené. Staršovstvo odsouhlasilo dar pro toto středisko ve výši 30.000 Kč.
3)	Pokračování rozpravy o navržených kandidátech na nového branického faráře a o jednáních ohledně bytu.
4)	Objednali jsme 50 ks jubilejního výtisku Bible.
5)	Zástup br. faráře o prázdninách – dosud nejsou obsazeny neděle 3., 10. a 17/8.
6) 	J. Čierná prosí o pomoc při vyhledávání dobrovolníků, kteří by byli ochotni zapojit se do akce na pomoc lidem s duševním onemocněním (v rámci projektu „Dobroduš“ SOS centra Diakonie ČCE).
7)	Br. kurátor informoval o dopisech, které jsme obdrželi od synodní rady (doporučené sbírky, výstava dětských kreseb, kmotrovství, ekum. neděle).

Během prázdnin budeme udržovat styk prostřednictvím elektronické pošty. 
Schůze staršovstva po prázdninách se koná třetí pondělí v září, tj. 15.9.2008.

VZTAHY MEZI LIDMI
Z materiálu Synodní rady z roku 1988:

1) Milovat se v lásce boží
     Láska znovu staví mosty, které strhla nenávist. Láska nemiluje velká slova, nýbrž malý čin. Jak se otvíráme Boží lásce, tak se nám zavírají ústa k odsuzování. Prožívanou láskou se nejedna vesnice stala městem na hoře ležícím. Zadrž velká slova, aspoň do té chvíle, dokud nepromluví srdce. Kde vstoupí do domu nenávist,  vystoupí z něj láska; kde vstoupí láska, ustoupí nenávist. Bůh chce harmonii, kde byl svár, nikoliv svár, kde byla harmonie. Tajemství Boží lásky pochopíme teprve při rozdávání naší lidské lásky. Láska dovede člověka propustit, ale neopouští. Buď laskavý k těm, kdo tebou pohrdají. Nevíš jak velice tě ještě budou potřebovat. A je lehčí milovat vzdálené, než blízké.

2) Bůh odpouští
     Neodsunuj na zítřek co můžeš dát do pořádku dnes. Ať se hřích neuhnízdí v tvé duši, jinak zplodí  smutek a rozdělení. Nikde neprožíváme tak reálně působení živého Boha, jako v divu odpuštění. Co zamlčíš, hlasitě tě obviní. Nebij kolem sebe, když poznáváš svou vinu, bij do sebe! Činit pokání neznamená omlouvat se,nýbrž obviňovat se. Bůh mi neodpustí žádnou vinu, které se vážně nechci zbavit.
3) Vzájemné odpouštění
     Míra našeho odpuštění je mírou naší lásky. Když ti tvůj bratr neodpouští, odpusť mu přece!  Nemáme si určovat měřítka jinými než Bohem. Kdo nemůže odpustit, lže, když se modlí Otče náš. Kdo se vytahuje nad vinou druhého, padne tím hlouběji. Jestliže zmrazíš vztah k svému bližnímu, sám budeš mrznout. Kdo druhého nemiluje s jeho hříchem, nemiluje ho vůbec. To neznamená, že milujeme hřích. Obojí patří k pravému pokání: že sám chci být jiný než jsem a že druhého přijímám jaký je. Bůh si často dává načas se  splněním tvých proseb. Když totiž prosíš, aby změnil tvého bližního. Protože je pro něj důležitější, aby ses napřed naučil snášet bližního s jeho chybami, jako Bůh tě až dosud snášel s tvými chybami. Užívat Boží slovo jako zbraň k souzení jiných, může se stát bumerangem. Ježíš se neptá, jak se někdo dostal do šlamastyky, nýbrž, jak by mu z ní mohl pomoci, a my?

4) S Ježíšem všedním dnem
     Naše bohoslužba začíná v pondělí budíčkem. Před lidmi můžeš na čas hrát divadlo, před Bohem ani zlomek okamžiku. Otevři Bohu všechny dveře svého života, ON všemi jimi projde. Neprokecej celý den, odnaučíš se mluvit jako člověk. Objevuj ve zkřížení vlastních plánů plány Boží. Ježíš nechce napřed změnit poměry,  nýbrž tvůj poměr k lidem. Naše víra se buď osvědčí ve všedním dnu, nebo to není víra. Bůh nám nechce ušetřit naši práci, ale naši starost.
 
5) Svěřený čas a svěřené jiné hodnoty
     Nemáme-li čas pro jednoho člověka, který nás potřebuje, rozmístili jsme do časového plánu špatné priority. Radost z majetku izoluje, radost z Boha spojuje. Buď dítětem Božím, bratrem lidí, ale pánem věcí. Někteří lidé ztrácejí celý den tím, že jiným vyprávějí co všechno musí udělat.

6) Manželství a rodina
     Slovo pro mladší: Cesta k manželství má být posvěcená jako hodina před oltářem. Tvá víra na veřejnosti je tak věrohodná jako doma. Žít z odpuštění je pramenem křesťanského manželství.  V křesťanském manželství nemá být Ježíš tím třetím ve svazku, ale tím prvním. Kdo v manželství hledá jen vlastní štěstí,ten manželství rozbíjí. Manželství je základní škola víry. Nuda je smrt manželství. Mlčení, žehnání darování, to jsou zbraně tchyně.  Jimi dostává tchyně dobré jméno.

7) Bratrství
     Přesvědčivým důkazem Boha je přesvědčující společenství křesťanů. Mít v celém světě sourozence, to je tajemství známé jen křesťanům. Bratrství je ověřená zkušenost, že jsme se setkali s Ježíšem.

8) Žít pro druhé
     Nejdůležitější ambulance našeho světa jsou komůrky, kde lidé před Bohem mají na sebe čas. Tichý čin lásky je často nejhlasitějším kázáním. Služba po nás nežádá, abychom byli stonožkami, ale žádá po nás,  aby naše dvě nohy činily správné kroky podle Boží vůle. Místo abys naříkal na chybami bližního, začni děkovat za  jeho dobré vlastnosti, váš vztah se rychle změní.

KŘEST 

Už jsme si zvykli, že se v Bráně objevuje zpráva o nově pokřtěných. 
Ani červnové číslo našeho časopisu není výjimkou.
 
O křest  malých chlapců Vojtěcha a Rolanda  požádali jejich rodiče. 
Verunka a Jájinka samy projevily svou touhu být pokřtěny.

Každý křest je radostí pro všechny členy sboru. Je nejen povzbuzením, ale i příležitostí přiznat se k vlastnímu křtu.

V neděli 18.5.2008 byli pokřtěni

VOJTĚCH KRUMLOVSKÝ – syn  Tomáše a Barbory  Krumlovských

ROLAND PAVEL DANIEL POTLUKA   – syn Oty a Elišky Potlukových

Buď sláva Bohu, chvály naše ať zní každé ráno.
Co k životu je potřebné, to vše nám bylo dáno.
Ať naše srdce naplní se láskou, radostí
a píseň chvály zazní Bohu s pravou vděčností.

1. června 2008 byly pokřtěny

VERONIKA KRISTÝNA MAZNÁ

A JARMILA PLHÁKOVÁ

NEPODCEŇUJME  DĚTI

Takhle nějak se to stalo  před měsícem na škole v přírodě: 
     Druhačky zvědavě prohlížely přidělený pokoj. Jejich pozornost upoutal obraz na stěně. Byla na něm žena s knihou, na ruce veliké prsteny. Kdo to asi může být? Jedna z holčiček prohlásila, že je to Marie Terezie.  Ne, že by jim to něco říkalo, ale jméno se jim líbilo, a tak obrazu začaly říkat Marie Terezie. 
     Mohlo by se zdát, že pojmenováním byl obraz zařazen mezi ostatní inventář dočasného bydliště. Jenže paní na obrazu se tvářila tak vznešeně a přísně, že obyvatelky pokoje měly pocit, že je neustále sleduje, a začaly se jí bát. Tu jednu dívku napadlo, že by si ji mohly naklonit, kdyby jí prokazovaly náležitou úctu. Proto navrhla, aby se jí uctivě klaněly.  A během času se před obrazem skláněly i dívky z vedlejšího pokoje. 
     Jenže třem děvčatům se to brzy přestalo líbit. Vzrušeně diskutovaly, jestli je to správné. Pak nejkurážnější z nich předstoupila před spolužačky a prohlásila, že ona se klanět nebude, protože je to hřích. Hřích? Co to je? No přece když děláš něco, co desatero zakazuje. A co to je desatero? To jsou přece přikázání napsaná v bibli. A co je to bible? To nevíš? – přece kniha....
     Nevím, co z toho ty osmileté spolužačky pochopily. Ale jisté je, že  alespoň  tři děti  uměly předat dál, co se ve svých třech různých církvích zcela shodně naučily: že klanět se někomu nebo něčemu jinému než Bohu – je hřích.                            RČ                                                                 

BRANICKÝ  DĚTSKÝ  DEN  NA  DOBŘÍŠI

Jak naše setkání proběhlo?

- sjelo se nás  asi 35 účastníků (11 rodin s dětmi)
- jak jsme si zopakovali  příběhy Starého zákona, můžete vidět v presbyterně našeho kostela  (ztvárnili jsme je textilními kolážemi)
- děti absolvovaly bojovou hru, uvedenou divadelním představením, které předvedli manželé Dusovi
- obdivovali jsme úžasné obrazy rodiny Radových v kostele  vedle fary
- společný čas jsme vyplnili také vzájemnými užitečnými rozhovory i při setkání u stolu s Martou Hejzlarovou  (manželkou místního faráře)
Miriam Žilková

textilní koláž „David“    
ze seriálu starozákonních příběhů 
z dobříšské
výtvarné dílny

ZNÁME SE?

     Dagmar Evaldovou známe jako účastnici  nedělních shromáždění a biblických hodin. Sestry, které se kdysi zúčastnily jejího „kurzu“ výroby zdobených perníků, ji znají jako zručnou perníkářku, děti si možná vzpomenou  na perníkový betlém, na kterém si po vánocích pochutnávaly.  V době, kdy pracovala ve školách pro zrakově postižené a pomáhala nevidomým, přivedla do Braníka několik svých svěřenců. Před dvaceti lety jsme  na biblických hodinách četli její pozdravy ze Spojených států, kde se půl roku starala jako pečovatelka o sokolskou legendu, Marii Provazníkovou. 
    O „vysoké škole sokolské“, kterou ve společnosti této bývalé náčelnice ČOS absolvovala, o kontaktu s celým sokolským světem, který díky Marii i svému jménu získala, i o užitečnosti  toho všeho, když  po listopadu 1989 se valnou měrou zasloužila o znovu vybudování  Sokola v naší republice, píše dvojstránka časopisu Sokol, věnovaná Dagmar Evaldové u příležitosti jejího životního jubilea.. 
     Tam jsme si přečetli i o tom, jak se v roce 1987 zúčastnila Letních sportovních her kanadského Sokola. Říká: „Ve své věkové kategorii jsem skákala do dálky, běžela 60 metrů a plavala přes jezero. Právě při plavání místní hlasatel ohlásil – nastoupily zástupkyně dvou hlavních měst – Ottawy a Prahy - Na břehu to zabouřilo: „Praha, do toho, Praha, do toho“ a já hned věděla, že kdybych se měla utopit, tak musím vyhrát, a to se mi povedlo“.
     I my se dodatečně  připojujeme k přání všeho dobrého do dalších let.
RČ

DOBRODUŠ

DOBRODUŠ nabízí DOBROvolnickou pomoc lidem s DUŠevním onemocněním...
sdružuje DOBRÉ DUŠE, které pomáhají těm, kdo pomoc potřebují....
je DOBRÝ DUCH usilující o zpřítomnění dobrého v nás ve prospěch druhých....

Máte tři volné hodiny týdně?
Přihlaste se u koordinátora projektu na tel. 222 521 912, 777 734 173
Zapojte se do projektu  DOBRODUŠ
Každý dobrovolník utvoří dvojici s jedním uživatelem služby

provozuje:  Diakonie ČCE, SOS centrum:       www.dobrodus.soscentrum.cz